WILLIAM HARRISON SJUKHUS
- Hej, sömntuta. - Hej. Är det redan morgon?
Ja, dags att gå till arbetet. Weaver älskar att hålla tider.
"Tom, vi ska ha möten varje morgon klockan nio.
I ur och skur, om så Skitters och Mechs dansar i mässen.
Och Tom... Jag tolererar ingen senfärdighet."
- Efter två veckor känns allt så... - Normalt?
- Normalt, som det brukade vara? - Det är svårt att föreställa sig.
- Men jag saknar en del saker. - Som vad?
Som att ta ett djupt andetag av frisk och kylig New England-luft.
- Eller lukten av kaffe som bryggs. - Och?
Ljudet av mina söner som vaknar och bråkar om badrummet.
De tre bråkade ständigt med varandra om korkade saker-
-som tv eller strumpor eller flingor.
Rebecca var hela tiden tvungen att agera... domare.
- Förlåt. - Du behöver inte be om ursäkt.
Jag hade en make och en son. Ibland saknar jag dem väldigt mycket.
- Men det här är allt vi har nu. - Jag vet.
- Och det känns bra. - Ja, det känns bra.
Det känns väldigt bra men jag kommer att komma för sent.
Ska vi fortsätta senare? Efter middagen?
- Eller efter lunch? - Det låter ännu bättre.
Vi ses sen.
- Förlåt. - Andra gången den här veckan, Tom.
Det här är ett tydligt exempel på det vi kommer att prata om här.
Alla i hela förbandet-
- har blivit för avspända och självbelåtna.
Det märks i alla outrättade sysslor, slarviga övningar och förseningar.
Vi har varit med om rätt mycket och förtjänar lite ledighet.
Det kan bli vår undergång. Vi kan inte sänka garden en enda dag.
Vi stannade här för att fylla på våra förråd och förbereda oss för...
...resan till Charleston.
- Kapten? - Lugn, jag mår bra.
- Kapten Weaver? - Vad är det som händer?
Hämta dr Glass med en gång!
Vad har de gjort med mig? Vad har utomjordingarna gjort?!
Dr Glass!
Håll fast honom! Kapten?
Tom?
Han fick en stor dos lugnande utan verkan.
- Du måste ta över. Hör du det? - Du kommer att klara dig.
Lyssna på mig! Oroa er inte för mig. Ta förbandet till Charleston.
- Jag räknar med dig. - Hur har det här gått till?
Det finns ingen antibiotika som biter på det.
- Är det gift från tyglingsdjuret? - Testerna visar inget onormalt.
- Det ser rätt onormalt ut. - Vi ser inget med utrustningen här.
- Vi har försökt begränsa spridningen. - Har det varit så här länge?
- Varför sa du inget? - Weaver ville inte låta dig veta.
Vi hade kunnat göra nåt tidigare.
I Charleston kanske det finns läkare som vet vad de gör.
- Jag vet bara att giftet sprider sig. - Därför måste han till Charleston.
Gör vad ni kan för honom. Vi ger oss av i kväll.
Det är inte klokt att du är ute och patrullerar igen.
Du vet ju att jag hatar sjukhus.
Du riskerar infektion och att bli skjuten, bara för att vara med mig.
- Du måste tycka om mig. - Det ska alltid handla om killen.
- Du vet vad jag menar. - Det gör jag.
- Vi har en del att prata om. - Inte nu igen.
- Jag förstår vad du menar. - Jag tror inte det.
Jag är inte rätt person för dig.
Får jag avgöra det själv? Förstår du inte att jag vill vara med dig?
- Det kan aldrig bli nåt mellan oss. - Okej, du tycker inte om mig.
Nej... Jag har bett Weaver att få byta förband. Till Goodmans.
Goodman? Är inte han typ 50?
Jag bara undrar.
Gud.
Tyglingen är avlägsnad.
- Herregud! - Hal... Det finns fler.
Herregud.
- Allihop är döda. - Vi måste förvissa oss om det.
Hal!
Karen!
Karen... Jag förstår inte.
- Hjälp mig! - Karen.
Karen!
Jag tänker inte linda in det här. Kapten Weavers tillstånd är kritiskt.
Dr Glass gör allt i sin makt men inget verkar fungera.
Vi måste ta oss till Charleston för både Weavers skull och vår egen.
- När då? - Vi ska vara redo för avfärd i kväll.
Det kan bli lite svårt.
Okej.
Jag har tömt bränslet ur fordonen för att driva sjukhusets generator.
Vi har inte tillräckligt med bränsle för att ta oss till Charleston.
- Kände Weaver till det? - Vi har inte lyckats plundra mer.
Det var därför dieseln gick till generatorn.
Jag har redan tömt lastbilarna på diesel-
- och vi har bara nog med bränsle för att driva generatorn i 12 timmar.
- När skulle Weaver få veta det? - Han var redan införstådd.
Okej.
Okej... Vår första uppgift blir att fokusera på att hitta mer bränsle.
Skicka tre spaningstrupper österut, söderut och västerut.
Ge dem bränsle för åtta timmars körning.
Om vi släcker allt utom intensiven, hur länge håller generatorn då?
- Troligen dubbelt så länge. - Bra, då gör vi så.
Packa inför resan till Charleston. Vi har ingen tid att förspilla.
Pappa!
- Hal och Maggie är tillbaka. - Jag kommer strax.
De hittade Karen i skogen.
Vi hittade henne nedgrävd i skogen med en massa avtyglade, döda barn.
- Vi måste ta henne till dr Glass. - Vänta!
- Tyglingen är avlägsnad! - Låt henne inte få stanna.
- Hon har kontakt med dem än. - Hur vet du det, Ben?
Jag hör det.
- Sätt henne i ett isolerat rum. - Pappa...
Han har rätt. Det blir bäst så tills vi fått veta mer.
Dr Glass är på intensiven. Be henne komma till psyket.
Ingen fara. Du är med 2nd Mass. Jag heter dr Glass.
Prata inte med henne. Vi kan inte lita på henne. Hon är inte en av oss.
Hej, Karen.
- Du lever! Tack och lov! - Som du kan se.
Det var det hemskaste jag nånsin upplevt.
Att få se dem tortera dig utan att kunna göra nåt åt det.
- Skönt att ha dig tillbaka. - Men vi har en del frågor.
Visst.
De döda barnen du hittades med, var ni tillsammans på skeppet?
- Kanske. Jag minns inte. - Vad kan du minnas?
Bara att jag var ombord på skeppet...
...i min kapsel.
När jag vaknade såg jag Hals ansikte.
Det är allt. Jag förstår hur vansinnigt det måste låta.
- Hur avlägsnades tyglingen? - Jag vet inte, men jag antar att...
- Vad då? - Att jag hade fyllt min funktion.
Vila och få tillbaka styrkan. Dr Glass vill säkert ta lite prover.
Kan jag få lite mat? Jag tror inte att jag har ätit på väldigt länge.
Jag lovar att vi ska ta hand om dig.
Men jag vill inte att du lämnar rummet förrän vi vet...
...att jag inte utgör nåt hot. - ...att du är helt frisk.
Jag förstår.
Det är så skönt att vara hemma.
Jag ville bara komma tillbaka till 2nd Mass och till dig och Hal.
Vila upp dig så får vi prata mer senare.
Hal.
- Vakta rummet dygnet runt. - Skönt att ha dig här.
Pappa.
Jag stannar hos henne. Jag har störst chans att upptäcka om nåt är fel.
Okej, låt gå. Jag vill ändå ha en vakt utanför.
Ben! Vad är det frågan om?
Vad är det för skit om onda föraningar? Det där är Karen.
Jag har aldrig träffat henne förut.
Vi förlorade henne när hon försökte rädda dig.
Hon var säkert en underbar människa men det där är inte Karen.
Varför skulle du vara annorlunda?
Jag kan hantera henne, men du kan inte undgå att bli manipulerad.
Hör du vad du säger? Se på henne! Vi hittade henne halvdöd.
Hon är rädd och panikslagen. Hur kan hon manipulera mig?
Hon har redan börjat. Håll honom så långt bort från henne som möjligt.
- Du är ett sånt jävla... - Missfoster?
Jag hade tänkt säga pucko men missfoster passar bra.
- Han retar upp mig. - Men han har troligen rätt.
Det är märkligt att hon dök upp mindre än en kilometer från lägret.
- Okej, än sen? - Du har inte ens reagerat på det.
Du hade gjort det om det varit nån annan än din gamla flickvän.
Okej.
Han försämras exponentiellt och har mindre tid än jag uppskattat.
- Förbannat Uppslag? - Vi har ingen bra utrustning här.
På nåt sätt har giftet satt sig på de röda blodkropparna-
- som en parasit som sprids i blodomloppet.
- Han blev biten för flera veckor sen. - Jag har en teori.
Jag tror att parasiten har en inkubationstid då den mognar.
- Som ägg? - Eller larver eller nåt oförklarligt.
- Ska vi bara se på när han dör? - Självklart inte.
Vi sätter honom i en snabb bil och kör honom raka vägen till Charleston.
- Du ska inte ge mig order. - Jag har befälet nu.
Jag har tagit hand om 2nd Mass från första början och är läkare.
Jag vet vad som är bäst för patienten och han stannar hos mig!
Sluta!
Förlåt.
Konstigt att det inte hänt tidigare eller med ombytta roller.
Jag är inte din fru, Tom.
Vi kan inte unna oss kärleksgnabb utan måste bara överleva.
Jag tror inte att nån förstått hur han hållit oss samman-
- med lite jävar anamma och ren viljestyrka.
Vår bästa chans för överlevnad är om han överlever.
Ge mig till midnatt att komma på en lösning, sen gör vi som du vill.
Kul att äntligen träffas, Ben. Hal pratade ofta om dig.
Jag hade glömt hur riktig mat smakar.
Lagar Pope maten eller är farbror Scott tillbaka i köket?
Pope har stuckit.
Farbror Scott dödades av Mech-kulor som slet honom i stycken.
Han försökte rädda några barn från en grupp med Skitters.
Jag beklagar.
- Jag tyckte om farbror Scott. - Han är död.
Precis som en massa annat bra folk som slogs mot dina herrar.
De är inte mina herrar. Inte nu längre.
Du lurar de andra, men inte mig. Jag kan höra dig.
Hör du mig? Vad menar du?
Du är fortfarande kopplad till dem och du kan också höra det.
Jag hör faktiskt nåt.
Det låter som en tv och en radio och en massa brus på samma gång.
Är det vad du menar?
Ja, nåt åt det hållet.
Men det är ju bara oväsen. Avlägset oväsen.
Jag känner mig inte sammankopplad för jag minns hur det var.
- Gör du? - Ja.
Som en hand virad runt min hals...
...som rörde mig som en trasdocka och knappt lät mig andas.
Jag tvingades bevittna hemskheter. Fullkomligt oförmögen att protestera.
- Du måste väl minnas det? - Jag minns.
Du var kopplad till Skitters.
Föreställ dig tio gånger värre.
Kan jag få lite mer bröd?
Ja.
Visst.
Lourdes kan ha kommit på nåt.
Vi märkte att kaptenens kroppstemperatur började sjunka.
Vår normala reaktion på en infektion är hög temperatur och feber.
Vi undrade om patogenen är beroende av en svalare miljö för att överleva.
Det är därför den färdas nära det yttersta hudlagret.
Vi höjde kroppstemperaturen och har lyckats bromsa sjukdomsförloppet.
- Då minns jag nåt från immunologin. - Extrakorporeal hypertermi.
Det låter rätt galet, men vi pumpar ut Weavers blod-
- värmer det till 41 grader och pumpar tillbaka det.
Temperaturhöjningen borde bromsa patogenen och kan döda den.
Man gör så med cancer- och AIDS-patienter.
- Hur gör ni det utan att döda honom? - Med Jamils hjälp.
Vi behöver cirkulera blodet genom ett värmeaggregat.
- Är det allt? - Klarar du av det eller inte?
Det är inte omöjligt, men när?
Det måste ske nu och vi kan säkert hitta alla maskiner som behövs.
Vi har väl inget annat val?
Gör det, men under tiden gör vi oss redo att ge oss av.
När vi hittat mer bränsle så åker vi.
- Hittat nåt? - Inget bränsle, chefen.
Vi hittade de här vid sidan om vägen 15 km västerut.
- Pope? - Jag tror inte att han andas.
Här borta. Det här blir bra, Lyle.
- Är han...? - Vid liv? Nätt och jämnt.
- Jag mår bra. - Det gör du inte. Sätt dig.
- Vad hände? - Jag och Pope letade fordon i Durham.
Jag hörde skottlossning och såg honom bli jagad av en massa Skitters.
Vi sprang, men en Mech sköt och träffade marken intill oss.
Pope föll. Jag lyfte upp honom och sprang så långt jag orkade.
- Han måste få vila nu. - Skönt att du är här.
Uttorkad med hjärnskakning men jag ser inga allvarliga skador.
- Han borde vakna om nån timme. - Kalla på mig då, men som du vet...
Weaver har första prioritet.
Min familj brukade semestra på Nantucket.
Jag hade aldrig några skor på mig. Jag älskade solskenet där.
Varmt och skönt.
Brukar du drömma om hur det var innan allt det här?
- Svårt att drömma när man inte sover. - Jag har aldrig sovit så gott som nu.
- Frukost. - Tack! Jag är hungrig hela tiden.
Det är inte särskilt mycket, är jag rädd.
- Vi börjar få ont om allting. - Dags för en ny matplundring?
- Vi ska ändå ge oss av snart. - Vart ska ni?
Jag vet inte. Jag får inte veta nåt.
Beror det på stavarna?
Jag får väl vänja mig vid det också.
Det är inte så kul att kallas för rakbladsrygg och klädhängare.
- Är det så de kallar oss? - Inte rakt ut, men ja.
Men det är inte uteslutande dåligt, har jag insett.
- Jaså? - Det är så konstigt.
- Jag kan höra nästan vad som helst. - Som vad då?
De pratar om att generatorn inte har tillräckligt med bränsle-
- och att kapten Weaver ligger i koma. Jag antar att du också hör det.
Jo, ibland.
När jag tittade ut genom fönstret såg jag detaljer jag inte märkt förr.
Sen har vi det här.
Du måste medge att det är häftigt.
Ställ ned den!
- Vad är det som händer? - Jag vet inte.
- Jag känner dina känslor. - Jag känner samma sak.
Vad i helvete?!
Vad har du gjort med henne? Karen?
Vad har du gjort med henne? Ben!
- Mår du bra? - Ja, jag tror det.
- Vad gjorde han? - Jag vet inte, vi bara...
Vi pratade och sen...
Sen kände jag hur vi sammankopplades. Jag blev så rädd, Hal.
Det är ingen fara.
Det är rätt enkelt. Vi pumpar in kapten Weavers blod i behållaren-
- och värmer upp det till 41 grader vilket kan döda allt i blodomloppet.
Sen pumpas det till nästa behållare där blodet svalnar till 37 grader.
Sen går det tillbaka in i kroppen.
- Hur lång tid tar allt? - Ungefär åtta timmar.
Om vi kan stoppa patogenen innan den attackerar blod-hjärnbarriären-
-så skulle vi kunna rädda honom.
- Weavers kroppstemperatur? - Fortfarande 35,5.
Håll ut, kaptenen.
- Nu kan vi bara avvakta. - Får jag prata med dig?
- Jag vill bara be om ursäkt. - För vad?
För att jag trodde att jag visste bättre än du.
Det är inget att hänga upp sig på.
När det här är över kan vi prata ut men nu måste jag arbeta.
- Det är generatorn. - Tom, du får vrida pumparna manuellt.
Det behöver inte gå fort, utan bara med jämn fart.
- Vattentemperaturen, då? - Den borde bestå tills vi har ström.
- Jag har en generator. - Starta den.
- Redo. - Kör!
Vi hittade storvinsten. Tre tunnor diesel, två tunnor bensin-
- tre backar olja och en massa fläktremmar.
Det finns mer att hämta men vi fick inte med oss mer.
Jag hade nästan gett upp, men min pappa har alltid sagt...
Ta dieselbränslet till generatorn. Jag letar rätt på Jamil.
Vad står på, Hal? Jag har letat efter dig överallt.
- Vi måste hjälpa henne på nåt sätt. - Karen? Vad pratar du om?
Hon råkar illa ut om vi inte gör nåt.
Vi råkar illa ut om vi inte tar itu med henne.
Det är Ben. Förbannat!
Det är uppkopplingen till Skitterna.
Stavarna lyser och han har gjort nåt med Karen.
Han försöker rekrytera henne åt den där Skittern han hade med sig.
Jag kom in i rummet och de höll om varandra.
Deras stavar lyste.
Var finns Ben nu? Du måste leta rätt på honom.
Det är han som är i fara. Du måste lita på mig.
Ditt skift är över, John.
- Jag tar över nu. - Javisst
Vad gör du?
- Vi ska ha ett litet tjejsnack. - Jag förstår inte.
Jag tror att du gör det.
Jag tror att du förstår precis, så sluta leka med mig.
Ärligt talat...
- Det handlar väl inte om Hal? - Jo, det handlar om Hal.
Och om Ben och Tom Mason.
Det handlar om 2nd Mass och hur du ska ge dig av och lämna oss i fred.
Är du en av dem nu, Maggie?
Oskuldsfulla lilla Maggie med ett hjärta av guld?
Jag tycker faktiskt synd om dig.
Du har avskärmat dig så länge att du inte kan komma nån inpå livet längre.
Du gör samma sak med Hal, för du tycker inte att du förtjänar honom.
Och vet du vad? Du har rätt.
Jag brukade tänka på hur alla sa att Popes gäng behandlade dig illa-
- men du trivdes bättre med dem än några andra i ditt patetiska liv.
- Du känner inte mig. - Jag tror att jag gör det.
Vet du vad? Livet med Pope och hans gäng...
...kan ha varit det liv du förtjänar.
Karen? Vad händer?
- Är du oskadd? - Jag tror det. Hon bröt sig in.
- Vi måste hämta dr Glass. - Nej, hon sa att ingen litar på oss.
Hon försökte skjuta mig, Ben.
Vi är inte trygga här.
Var skulle vi nånsin att vara trygga?
Jag vet en plats där vi kommer att bli accepterade.
Men då måste vi ge oss av.
Den här vägen.
Vart? Ät vilket håll?
Där.
Ben! Ni följer med mig nu.
Nej, vi måste ge oss av. Det är för vårt eget bästa och för ert.
Det får pappa tycka till om. Sätt fart, båda två!
- Jag är ledsen. - Det är lugnt.
Kommer han att klara sig?
- Ja. - Synd att det skulle sluta så här.
Jag hade varit tvungen att ge mig av förr eller senare.
Jag älskade din bror en gång. Väldigt mycket.
Ja.
Jag tror säkert att han älskade dig med.
- Men... - Jag vet.
- Beredd? - Ja.
- Så det fungerar? - Troligen. Han andas på egen hand.
Kroppstemperaturen är normal igen.
- Det var skönt att höra. - Vi vet inte vilka skador han fått.
Jag hoppas att vi har dödat det som orsakade allt. Nu får han ta över.
Vi har bränsle för några dagar till men vi måste få tag i mer mat.
Då bränner vi mer bränsle och vi har ont om ammunition.
Folk klagar på hygienen och får panik över rykten att Skitters är på väg.
- Vi tar oss igenom det tillsammans. - Jag vet.
- Dr Glass! - Ofattbart! Hör du mig, kapten?
Låt bli att prata. Vatten, Lourdes.
Vänta lite. Små klunkar, kapten.
- Hur...? - Det är komplicerat.
Hur mycket bränsle har vi bränt för att rädda min sorgliga lekamen?
- Det var värt varenda liter, kapten. - Gav du ordern?
Nåt åt det hållet.
- Vi ska prata ut när jag är frisk. - Det ser jag fram emot.
Ursäkta. Pope är vaken och frågar efter er.
Han säger att det gäller liv och död.
Du har mycket att sätta dig in i. Jag kommer snart.
Låt bli att röra på dig. Mer vatten?
Pope?
- Vi måste sticka härifrån! - Lugna dig.
- Vad är det? Du är ju i säkerhet. - Jag är inte i säkerhet.
Ingen är i säkerhet. De är på väg hit.
- Vilka då? - Fiskskallarna. De letar efter er.
- De är ute efter din son Ben. - Varför just Ben?
Jag blev övermannad och stirrade en fiskskalle rakt i ögonen-
- som ville veta exakt var ni befinner er.
OSS?
- Hur visste den att du tillhörde oss? - En tyglad flicka skötte snacket.
- Blondinen din son var förtjust i. - Karen?
Jävligt otäck. Det var som att hon rotade omkring i skallen på mig.
- Varför vill de ha Ben? - Han ingår i nån Skitter-revolt.
- Hur längesen var det? - Jag hittade dig för två dagar sen.
Stanna hos henne.
Ben?
Översättning: Retail Textning: enhet